СІЛЬСЬКІ ЛЕГЕНДИ й ОПОВІДКИ
|
Опубликовано: 3468 дней назад (29 ноября 2014)
|
|
Про якісь зачаровані камені, загублені скарби, літаючі дракони, тощо. Все, що чули від бабів та дідів, що їм старі люди в дитинстві розповідали - і що з ними реально відбувалося.
Найцікавіші історії потраплятимуть на стіну. Звісно ж, зі згадкою про вас та про село, в якому все відбувалось ;)
Лєна Лунєва
#
29 ноября 2014 в 14:06
|
|
Думаю, всі знають, що з кладовища нічого забирати додому не можна? Бабуся розказувала, що колись, як ще колгоспи були у розквіті, одна жінка поверталась увечері з роботи повз цвинтар і побачила на маленькій недоглянутій могилці серед бур'янів гарнющі тюльпани. Вона пішла додому по лопату та й накопала собі трохи цибулин. Уночі їй наснилась дівчинка, яка плакала і казала : "Тьотю, поверніть мої ручки!". Перелякана жінка вранці побігла і висадила квіти назад. Схоже на банальну історію "про чорне покривало" і т.д., але факт. Одеська область
|
|
Лєна Лунєва
#
29 ноября 2014 в 14:28
|
|
Андрій, і я таке чула колись
|
|
Алёна Друзик
#
29 ноября 2014 в 14:34
|
|
в мене така історія. моя прабабуся була відьмою. там всякі травки-муравки, з померлими говорила, порча наводила і убирала її, воду заговарювала і майбутне предсказувала. А поміж мене було у неї 7 внуків, діти і ми 4 правнуків. Але поміж усіх любила вона мене і вчила всьому, шо знала. В неї був кіт Мефіс. Я його любила дуже. Одного разу сусід збив його і мене ше зробив винною. Я розізлилась на нього. Потім бабця померла а в сусіда почались неприємності. Він вважав шо все через нас. Я тоді сильно на нього розізлилась, але ввечері уїхала. Через декілка років приїхала а на місці його хати попелище. Бабки сказали, шо я тоді на нього дуже погано подивилась і як тільки уїхала в нього згоріла хата і горіли всі які будувались на тому місці. Після цього мене в селі начали боятись. Осьо така я:) ведьмочка
|
|
У селі, баба
#
29 ноября 2014 в 14:37
|
|
Альона, не злись більше :) бо є думка, що коли ображаєшся на когось - то і тобі від того гірше, тому таку силу треба вміти ще й контролювати, щоб вона проти тебе ж не пішла.
А історія дійсно цікава, побільше б таких від людей!
|
|
Таня Пурлова
#
29 ноября 2014 в 15:07
|
|
жах)))б1льш1сть 1стор1й про цвинтар)моя бабуся лише про свою молодость якось розказувала))як д1д за нею ухажував....дуже гарно...шкода що зараз не так1 поняття як ран1ше...
|
|
У селі, баба
#
29 ноября 2014 в 15:32
|
|
Таня, так розкажіть! змініть ситуацію )
|
|
Таня Пурлова
#
29 ноября 2014 в 15:33
|
|
д1ло було так))бабусю п1сля техн1кума направили на роботу в комб1нат в друге село. тут то вона познайомилась з д1дом.вона качками займалась,а в1н на той час був механ1ком та вод1ем.))д1д в1дразу ж сказав бабус1,що вона буде його дружиною)ну зв1сно ж тут понеслась ....1нш1 ж1нки дуже заздрили,бо д1д був гарним....всяку свиню на робот1 п1дкладали бабус1,шоб т1льки з роботи вилет1ла. але бабуся був чесний прац1вник,а начальство то знало. якось бабус1 треба було 1хати додому,а батько в не1 був строгий,пройшов фронт. та й вона сказала д1ду,шо не буде к1лька дн1в.а в1н зразу метнувся й сказав,шо повезе ii))ну кароч д1д схитрив трохи,хот1в познайомитись з батьками поки не оф1ц1йно,й хот1в з бабусею бути))а тут якась заздринця поб1гла до начальства,придумала шось по робот1,шо 1й треба кудись 1хати,й хай саме Павло везе,бо в1н знае куди))але д1д поняв,та й викрутився)))по1хав в1н з бабусею. приъхавши туди бабуся вийшла з машини та й п1шла до дому(а там вес1лля ii брата було,багато людей,все село гуд1ло).його не запросила,може просто не подумала.а д1д гооордий.сид1в в машин1 ,чекав запрошення. кроч запросила вона його,йдуть вони до двору,аж тут серед гостей хлопець,який з бабусею листувався,подобались одне одному,а пот1м просто перестав писати))а як побачив,шо Галя з гарним високим парубком,то аж й закляк)) ну якось так)одружились по коханню.д1да вже трет1й р1к нема...було всяке-й горе,й рад1сть.))але прожили довго разом))до останнього дня люблячи один одного)) а ще бабуся розказувала,шо батько в не1 пройшов фронт.був без одн1е1 ноги. хату розбомбили,а в с1м"1 було чи 6 чи 8 д1тей,точно не пам"ятаю.вс1 хлопц1,одна бабуся)))п1сля зак1нчення в1йни будували хату. все вимастювали,лаштували. т1льки зак1нчивши з ц1ею хатою-одружилась.пере1хала повн1стю в 1нше село,там з д1дом почали будуватись довго будувались.але гарно,багато.все шо треба було для хазяйства. мали гарн1 статки,бо бабусю в районний центр перевели,а д1д в рибхоз перейшов... а ще казала бабуся,що в молодост1 в не1 було кучеряве волосся.вс1 д1вчата 1й заздрили ,бо 1м доводилось коси крутити на гаряч1 гвозд1))нажаль б1льше н1чого не розказувала..))а 1нша бабуся з д1дусем,яких вже б1льше 5 рок1в немае н1чого схожого не встигли розпов1сти....лише те,що важко працювали...як було важко людям....мабуть важк1 часи були завжди,але люди адаптуються якось й виживають)от так)
|
|
Альбинка Белоус
#
29 ноября 2014 в 15:49
|
|
Таня, дуже гарна історія)))) Дід твій молодець. )))))))
|
|
Юрій Клєщов
#
29 ноября 2014 в 15:52
|
|
Ліна, в мене повз село проходить лінія міграції лосів. Навколо ліси і старі яблуневі сади. І от, кілька необачних сохатих наїлися підгнивших яблук. Через кілька годин яблука забродили. П'яні лосі втратили почуття страху, почали бігати по трассі, і з їх вини, сталося два ДТП.
|
|
Лєна Лунєва
#
29 ноября 2014 в 15:55
|
|
Юрій, ой-ой-ой! І смішно ніби, і сумно... Хоч не постраждав ніхто?
|
|
Юрій Клєщов
#
29 ноября 2014 в 16:05
|
|
Та ні, просто кілька авто з'їхали в кювет. Нічого серйозного.
|
|
Василь Тимошенко
#
29 ноября 2014 в 16:15
|
|
Реально було, досі живі всі учасники дійства... Ще за часів СССР це було... В сусідньому селі побудували новий клуб з широкоформатним сучасним(на той час) кінотеатром. Ну і вся наша молодь ходила на те кіно... Ну і збиралися однією групою так як шлях хоч і проходив дорогою але коло цвинтара. Щось не склалося і вийшло так що розділилися на дві групи і вийшли з деякою різницею в часі. З тих хто пішов з першими комусь конкретно приспічило. Кругом поле одні лише кущі на цвинтарі ну і він направився туди. А з другої групи знайшовся такий що хотів чомусь скоріш потрапити в кіно і догнати першу групу. Вирушивши швидше, він почув розмови проте що хтось відійде і побачив як хлопець середнього росту у білому вбрані швидко лізе у кущі і сідає там по ділам... І ось у хлопця що йшов позаду визріває план. Так як ніч літня і тепла то квакають жаби, з нашого сільського клубу доноситься музика, ще ферма шумить... Ну і він вирішив прикольнутися... Тихо обходить стороною і підлазить до нього позаду і кладе руку на плече... Що було самі здогадайтеся, але він не міг говорити тиждень
|
|
Діма Старов
#
29 ноября 2014 в 16:57
|
|
так, я теж знаю, що якшо курка знесемаленьке яйце, і ти на Великдень три дні підряд будеш х собою носити його в церкву у кишені, то тоді тобі дідько буде служити... і всяка там нечиста сила буде тобі в пригоді ставати... а про 21 день, я такого не чув...
|
|
Діма Старов
#
29 ноября 2014 в 18:27
|
|
У селі, баба, це давнє повр'я, через поріг передавати не можна, на порозі стояти не можна і тощо.... слов'яни-анти нерідко ховали своїх покійних рідних під порогом свого зрубу, хати чи землянки, очевидно з тих часів і ведеться це, мовляв, щоб не порушувати спокою свого небіжчика.... зараз, вже можна через поірг передавати, ми ж нікого там не хоронимо..
|
|
Діма Старов
#
29 ноября 2014 в 18:38
|
|
це все з язичнизцтва тягнеться.... от, приміром ми християни і англійці теж... але, я ніколи не чув, щоб там, раз в рік зїжалась купа людей на цвинтра на "проводи", чи "пасху мертвих", там такого немає... а у нас, це з того часу тягнеться, і приносять хліб, пасочки, печиво, фрукти, цукерки, цигарки і навіть горілку, тобто все те, що полюбляв покійник і т. д., хоча за православними канонами. раз він був не силньо грішний, вів більш-менш праведне життя, ходив до церкви і шанував Бога, то йому напрямки дорога до раю, і йому нічого не треба... але, ми, маємо пережиток язичництва, якшо не прийдемо на проводи, то образимо небіжчика, обов'язково треба йому шось принести, шоб він "там не голодував" і тощо.... і таких пережитків у нашому повсякденному житті повнісінько
|
|
Людмила Вильчик
#
29 ноября 2014 в 18:41
|
|
Трапилась ця пригода з моiм прапрадидом, а нам бабуся розповидала. Повертвся вин поночи додому на конях. И бачить - на дорози стоить козеня. Вин спинив коней, взяв козеня до себе на воза, та й пойихав. Йиде, гладить того козлика, та примовляе - цапуня, цапуня.... А козлик до нього басом - Цапуня...цапуня... Дид злякався, та скинув його з воза. А цап и каже - Ех, щастя твое, що ти мене скинув, а то я б тоби показав "цапуню".. Дид як припустив коней, у село зайихав - на всю вулицю до жинки кричав - Скориш ворота видчиняй!
|
|
|